Lugo! Öppna ögonen.
För att se vadå? Väck mig när träden attackerar, lille man.
Romare!
Romarna kommer! Skynda er!
Det räcker!
Tillbaka!
Var det bara ett test?
Annars hade ni varit döda allihop.
Vi kommer inte att bli överrumplade nästa gång.
Jag väntar mig mer än tomma ord.
Stig upp och ät er frukost.
Vi har en lång dag framför oss.
Jag blev orolig när jag vaknade och du var borta.
Jag kunde inte stanna.
Jag tänker bara på alla som har ryckts ifrån oss i förtid.
Och på monstren som slet dem ifrån oss.
Vi har båda drabbats av stora förluster.
Vi måste söka tröst i vad vi har funnit hos varandra.
Jag har varit dum. Jag är ledsen
att du inte har fått chansen att sörja din hustru.
Hon är blott ett flyktigt minne.
Det kommer att dunsta
likt nattdimman som smeks av morgonsolen.
Ilithyia?
Och barnet?
Det rör sig ännu inuti henne.
Hon vaknar.
Ut.
Är du av denna världen?
Ta min hand och känn att jag är verklig.
Lämna oss.
Jag trodde att du var borta för alltid.
Jag också. Men gudarna har fört mig tillbaka i din famn.
Det är en välsignelse.
Också för vårt barn.
Värmen av liv inuti mig...
Den gav mig styrka och tröst när allt var som mörkast.
Hur kunde du fly?
Det gjorde jag inte. Han släppte mig.
Släppte Spartacus dig?
Han sa att min död inte hade någon mening.
Var höll han dig fången?
Jag vet inte. Jag var bunden och hade bindel för ögonen.
Hur förde Gannicus dig till honom?
Med häst en del av dagen och sen till fots i skogen.
Såg du inget av deras läger?
Bara det kalla hålet där de satte mig.
Var det ett hål i jorden? Eller av sten och trä?
Vad spelar det för roll?
Det var gjort av sten och träbjälkar.
Det fanns ord inristade i stenen.
Vad stod det?
Jag vet inte. De var bleka och suddiga.
På vilket språk var de skrivna?
Det såg ut som grekiska.
- Varför är jag inte i vår kammare? - Ilithyia.
Jag trodde att det var en dröm.
Seppia i din famn.
Dina händer på henne.
Spartacus hade rätt.
Min död skulle inte ha betytt något.
Du älskar mig inte.
Är det en nyhet?
Gång efter annan har du slitit hjärtat ur mitt bröst.
Är det så konstigt att det är tomt på känslor för dig?
Finns det ingenting kvar mellan oss?
Jag frågade dig samma sak en gång. Minns du ditt svar?
Har jag inte lidit tillräckligt för det?
Jag vill ha tillbaka livet som det var förut,
med min make vid min sida.
Mannen du talar om finns inte längre.
Vem står då framför mig i hans skepnad?
Ett monster.
Råbarkad av tragedier
och i livet av nödtvång.
Vi kan inte försvara templet om vi är oense med varandra.
Ge Lugo en krigare som kan stå vakt. Ingen dvärg med små ballar.
Det var inte de som svek.
Själv blundade du och jagade drömmar.
- Somnade du? - Och så skyller du på Nasir, din fan?
Sluta försvara din pojke och fundera på dina egna brister.
Sen ska vi se om utgången blir annorlunda.
Romarna är på väg.
Om de finner oss splittrade kommer vi att dö för deras hand.
Klokt sagt.
- Det är sant! - Vad vill du att vi ska göra?
Försök att inte få skallen krossad.
Djärva ord från någon som sprang så fort.
Jag hade för fan inget svärd.
Varför har den lille mannen svärd men inte Lugo?
Vi kan inte möta romarna med jävla pinnar!
Jag ska lära er bågskytte.
Horan och hennes jävla pilar
Vi kommer från öster om Rhen.
Vi slåss med stål.
Vi måste använda det vi har.
Varför befriade du den romerska horan
utan att begära något i utbyte?
Hon frågar varför du släppte Ilithyia
när Glaber inte gav oss vapen i utbyte.
Det har jag också undrat.
Hennes död hade inte gett oss det vi behöver.
Det hade bara varit en missriktad hämnd.
Vi är bättre än så. Vi är bättre än romarna.
Oenomaus, Gannicus, sätt ut vakter.
I morgon ska vi öva motstånd
och höja oss över nattens usla nederlag.
Ska bli.
Jag behöver ingen hjälp. Lugo och Nasir, ta plats på muren.
Donar, Nemetes, Lydon, Saxa, följ med mig.
Jag är rädd att resultatet blir detsamma nästa gång.
Vi är inte en knytnäve, utan fingrar som drar åt alla håll.
De hör mina ord men tar dem inte till sitt hjärta.
I så fall måste vi trycka in dem djupare.
Vi kanske ska straffa dem som misslyckas under träningen?
Man bygger inte tillit och trohet med piskrapp,
vilket romarna tror.
Vad vill du använda? Kyssar och kärleksfulla viskningar?
Hämta Fulco och Harudes. Ni ska göra en sak.
Vad tänker du?
Jag tänker få fingrarna att dra åt samma håll.
Det är djupt beklagligt...
att Lucius inte längre är med oss.
Förlusten är stor.
Men vi måste vända sinnet mot det som måste göras.
Lär upp fler bågskyttar, som du föreslog.
Är det det enda du vill att jag gör?
Hämta din båge.
Du har inte sovit hos mig.
Du talar med mig bara när du ger befallning.
Hur länge tänker du straffa mig?
Det är inte min avsikt.
Men följden är densamma. Du har vänt dig ifrån mig.
Det gjorde du själv när du försökte döda Ilithyia.
En gärning som skulle ha besudlat dig för alltid.
Jag ville förskona dig från det.
Du ville rädda det vi hade.
Hade?
Finner du inte längre tröst i min famn?
Gör du det i min?
Ja.
Om du bara ville ge mig mer av ditt hjärta.
Jag har gett dig allt som finns kvar av det.
Det är inte nog.
Nej.
Det är det inte.
Jag har känt det hela tiden.
Frånvaron i dina smekningar, hur varma de än var.
En tomhet.
Jag trodde att jag en dag skulle kunna fylla den.
Det klarar inte ens gudarna själva.
Kommer du att sörja
när du en dag ser mig i en annan famn?
Jag kommer att känna stinget.
Men jag hoppas att du hittar i honom
det du inte hittade hos mig.
Låt oss börja träningen och det som måste göras.
Han älskar dig inte.
Låter du mig leva?
Tro inte att det är en ynnest.
Ilithyia?
Gudarna har hört min bön och lett dig till min famn.
Ingen kan mäta sig med den.
Jag har varken ätit eller sovit sen du försvann.
Jag ville dela det öde som jag trodde var ditt.
Tänk om alla höll av mig lika mycket.
Du är orsaken till att mitt hjärta ännu slår.
Du och välsignelsen du bär.
Jag har aldrig tänkt på den så.
Men i den sista stunden när jag trodde att livet var förbi
kände jag en stor sorg.
Inte för mig själv, utan för det oskyldiga barnet
som fick lida för sin mors misstag.
Vi har båda gjort många.
Det är Spartacus barn.
Han sådde sitt frö natten då du övertalade mig att ligga med honom.
Ilithyia.
Jag anklagar dig inte längre.
Det var mina händer som tvingade dig att söka hämnd.
Mina val förde mig på villovägar
med en kvinna jag en gång hatade
och ett barn jag utan skäl har börjat älska.
Att se hoppet och glädjen blomstra i dig...
Det är den raraste blomma oavsett varför den står i blom.
Ursäkta, jag visste inte att du var...
Ursäkta.
Hon tänker överta min plats vid Gaius sida.
En dag kommer hon att upptäcka hans rätta jag.
Det har hon redan sett.
Seppius mördades inte av sina slavar, utan av din make.
Gaius?
Jag upptäckte det på ett mycket olyckligt sätt
och berättade det bara för Seppia.
Ändå stannar hon här?
Och ger sin kropp åt den man som har sårat henne så?
Om hon ger sig av nu skulle han bara bli misstänksam.
Men hon brinner av tanken på att hämnas sin bror.
Jag vill gärna underblåsa den glöden.
Och i de lågande flammorna
ska mitt barn och jag resa oss ur fördömelsens aska.
De färdades till häst och till fots genom skogen i många timmar.
Men hon vet inte i vilken riktning.
Spartacus stormade gruvan i Lucania här, arenan i Capua
och hamnen i Neapolis och försökte idka handel i Atella.
Sträckningen tyder på att de rör sig
utåt från en position mitt i den här regionen.
Det är ett stort område.
Sa hon något mer som kan hjälpa oss?
Bara att hon hölls fången under jord,
i en kammare med inristningar som troligen var på grekiska.
Ursäkta.
Han var romare, Lucius Caelius,
från Vesuvius.
Förse dig med vin och mat.
Bar hans möda frukt?
Plockad från Spartacus egen trädgård.
Hans övermogne vän heter Lucius Caelius.
Han var ofta på marknaderna i Neapolis och Atella
och uppehöll sig i skuggan från Vesuvius.
Området är ändå för stort.
Det är mindre, tack vare din hustru.
Det finns ett övergivet tempel nära bergets fot.
Det restes för länge sen
av grekiska händer.
Vi beger oss dit i kvällningen.
I gryningen tar vi Spartacus.
Tänk dig för.
Om jag minns rätt omges templet av en mur.
Spartacus och hans män har säkert förskansat sig.
Då ska vi visa honom Roms väldiga makt
och avväpna försvaret först.
Gör männen klara.
Jag vill att du delar den ärofulla stunden med mig.
Det vore en stor ära.
Jag drar mig för att begära en större belöning än så,
men hjärtat gör en dåre av förnuftet.
Du är många saker, syrier,
men du är knappast en dåre.
Säg vad du vill ha, så ska jag överväga det.
Nemetes! Du attackerar innan du har fått order.
Du måste dölja dig tills romarna har lockats in.
Vill du att de rammar muren?
Vi vill snärja dem, dumme fan.
Som fisken i nätet.
Det kommer en vagn!
Agron går i täten.
Han har överfallit en till på eget bevåg.
Nej, han handlar på min befallning.
I vilket syfte?
För att skaffa det vi behöver.
Jag känner knappt igen honom när han inte är bekymrad.
Han hänger sig inte åt dryckenskap.
Det kanske inte syns utanpå, men han har en plan.
Det glädjer mig att höra sorglösa röster
och se oss förenade!
Inte genom märke
eller hemland,
utan genom ett ideal.
Att varje man och kvinna
ska födas, leva
och dö med frihetens sötma på sina läppar!
Men om vi ska besegra romarna
måste vi lägga undan våra skillnader och stå enade.
Låt oss kämpa mot varandra
där ni ska möta era rivaler,
så får vi se om segerviljan är större än grälsjukan.
Det var hans plan.
Donar! Nemetes!
Inta era positioner.
Lugo! Nasir! Ni ska möta dem.
Vi vinner om du håller dig ur vägen, lille man.
Kalla mig inte det, för helvete!
Börja!
Det är en vacker syn.
Vad en man kan åstadkomma när han har ett mål.
Men det saknas något.
Friheten.
Att kunna utnyttja rikedomen efter egen vilja,
att veta att varje beslut
är ens eget.
Den saken har Spartacus och jag gemensam.
I så fall befinner du dig i dåligt sällskap.
Som snart ska bli bättre.
Ashur har gjort det omöjliga.
Han har avslöjat den fruktade fähundens gömställe.
Som belöning
ska Glaber uppfylla min innerligaste önskan.
Ska han göra dig fri?
När vi har dödat Spartacus vid Vesuvius.
Men att jag slipper bojan är bara en försmak
av en mer överdådig måltid.
En måltid som du blir ensam om.
När Spartacus är besegrad
återvänder Ilithyia till Rom med sin make.
Hennes trogna vän ska stå vid hennes sida.
Jag är rädd att Ilithyia måste hitta en ny vän.
Du ska stanna här
och anta rollen som kärleksfull hustru.
Glaber kommer inte att tillåta det.
Han gör mer än så. Han har gett vårt förbund sin välsignelse.
Han ska ge mig sin ludus som belöning för mina tjänster.
Ger han dig min makes arvedel?
Vi ska skapa en ny, min kära.
Som man och hustru.
Tillsammans ska vi se de ärevördiga hyllas
i Ashurs hus.
Se till att männen är klara för avfärd i gryningen.
Se till det.
Har du skaffat det vi behöver?
De är på väg från Neapolis.
Möt dem och för dem hit.
Vi marscherar söderut utan dröjsmål.
Jag föreslår en annan väg.
Jag kommer med bud från senaten.
Du ska sluta följa efter Spartacus och genast återvända till Rom.
Jag är praetor i republiken.
Senaten har inte makt att ge en sådan befallning.
Det stämmer.
De har bara makt att föreslå en handlingsplan
som endast en man utan ambition skulle ignorera.
Och som budbärare skickar de en man som vill överta min hustru?
Jag är knappast ensam om sådana ambitioner.
Jag har fått oroande besked om
att Spartacus har tagit något som jag misslyckats med.
Du vet inte vad du talar om.
Och du är en oduglig dåre
som låter din hustru föras bort av en slav.
Föras bort?
Ilithyia?
Du har tydligen misstagit dig.
Jag har bara förts till sängen.
Mitt barn har orsakat oväntat besvär
i havandeskapets sista månader.
Orsakade det också blåmärket på din kind?
Nej.
Det var mitt eget fel.
Jag trampade fel när jag klev upp ur badet.
Du måste tänka på hur du kliver.
Och du på dina ord.
Återvänd hem, Gaius.
Ta hand om din fru innan ännu en man försöker överta henne.
Jag åker härifrån när Spartacus har fallit.
Något som borde ha skett för länge sen.
Men nu är stunden nära.
Jag ska bege mig till Vesuvius och göra slut på honom.
Vesuvius?
Är det där han gömmer sig?
Det är inte din sak.
Det anser inte senaten.
De har utsett mig att ta din plats med en riktig armé
och föra Spartacus inför rätta.
Och om jag vägrar att stiga undan?
Det beslutet står dig fritt.
Men då kommer du aldrig att kunna resa dig ur skiten
som du sitter fast i.
Rädda det som finns kvar av ditt namn
och bege dig till Rom.
Varinius! Tack gode gud att du fick mitt bud!
Jag svarade bara för att återfinna Ilithyia i säkerhet.
Spartacus släppte henne.
Varför skonar han hustrun till sin förföljare?
Inte vet jag hur en slav tänker.
Du diktade lögner om bortrövande.
Är det du skrev om din bror av samma slag?
Jag talar sanning! Gaius tog livet av min bror.
Med vilka bevis vågar du anklaga
en praetor i Rom?
Seppius armband och min spegel
fanns gömda bland ägodelarna hos en man som står på...
Ett förbannat armband? Enfaldiga flicksnärta.
Tro mig! Gaius måste betala för sitt dåd.
Jag håller inte av honom.
Men att komma med tomma anklagelser
och tårdränkta ögon tjänar ingenting till.
Inte ett ord till.
Du sänkte garden innan du attackerade.
Ditt goda råd kom för sent.
Vi förlorade.
Men den lille mannen slogs som en jätte!
Vin och tävlingar, en klok strategi för att knyta band.
Jag vill se mer av det.
Väl kämpat!
Nu tar vi nästa kamp!
Agron!
Crixus!
Ta honom, Agron!
Han är för snabb för dig, Agron!
Inta era positioner.
Gannicus! Oenomaus!
Möt dem.
Vi kan besegra dem om vi står enade.
Håll den här, din jävel.
Drick inte.
Kom och gör vad som krävs.
Klara!
Börja!
Kom igen, Crixus!
Visa vem som är en riktig krigare!
Din förvandling förvånar mig!
Världen själv kan ändra kurs om den styrs av en kärleksfull hand.
Det är en välsignelse att ha sådana känslor för varandra.
Liksom Spartacus har till dig.
Inte nu längre.
- Ni besegrade dem nästan. - Nästan.
Agron.
Du kämpade väl för att vara en simpel fan från öster om Rhen.
Och du för att vara en skitätande Galler.
Låt oss skåla ihop och trösta vår stukade stolthet.
Du plågas av förlusten
men har inga tankar på att utkräva hämnd?
Jag skickade bud efter Varinius, som du ville.
Men han ville inte veta av mig.
Du är inte längre en oskuldsfull flicka.
Du är en kvinna nu.
Våra händer formar ödet när männens händer darrar.
De är jag som darrar.
Inför tanken på Gaius händer på mig.
Så ja.
Det är ett sådant begär
som ger oss möjligheter.
Du föreslår det omöjliga.
Jag vill bara att du tänker på åren framför dig.
På varje ögonblick som fylls av vetskapen om
att Gaius Claudius Glaber lever sitt liv
i de privilegierades överdåd i Rom
medan din bror har förnekats livet för evigt.
Det borde inte vara så.
Det borde det inte.
Allt jag höll av har tagits ifrån mig.
Huset, min make och löftet om ett barn.
Illdåden emot oss måste sonas.
Allt annat
vore ett svek mot dem vi påstod oss älska.
Finns det ingen annan väg?
Om du vill hämnas din brors död
måste blod spillas.
- Lät hon sig övertalas? - Jag tror det.
Är du säker på det här?
Om Gaius inte låter sig bevekas av ord
ska jag utkräva blod och död.
När jag åsamkar honom det
ska jag få mitt liv tillbaka.
Stämmer det att du ska återvända till Rom?
Jag har inget val.
Det är hemskt när det tas ifrån en.
Än värre när man betänker vem som tog det.
Talar du om Varinius?
Än en gång försöker han ta något som tillhör mig.
Som Spartacus tog min brors liv?
Det var en beklaglig tragedi.
Den måste ännu sonas.
Senaten har gett Varinius det uppdraget.
Jag litar inte på att han
tar livet av den man som har orsakat mig så stor smärta.
Inte jag heller.
Men vi måste lägga undan sådana tankar
och söka tröst i ett varmt famntag.
Dina händer drev min bror i döden!
Med mina händer ska jag dräpa dig.
Gaius!
Jag drev bort dig, men ändå skonar du mitt liv?
Du är min make.
Vi kan inte bli det vi en gång var.
Låt oss i så fall vara det vi är.
Vi har gjort fruktansvärda ting mot varandra.
Jag vill att vårt gift vänds utåt
mot dem som verkligen förtjänar det.
Seppia, senaten
och mannen de har skickat för att stjäla din ära.
Skulle du dräpa Varinius?
Vi är monster båda två, Gaius.
Låt oss vara det tillsammans och erövra himlen själv.
Jag ska bege mig till Vesuvius och ordna saken.
Vänta ett ögonblick.
Det var så länge sen du var inuti mig.
Förlåt, jag tappade huvudet.
Nej.
Det var jag som var borttappad.
Men din hand visade mig vägen hem.
Lyft ditt svärd
Drick ditt vin
Töm din kuk
Morgonen gryr för snart
Natten flyr för snart
Så lyft bägaren
Jag tror fortfarande att du leder oss i döden.
Töm min kuk!
Men det blir en helvetes ärofull död.
Signalen.
Glaber.
Glaber ger order från det bakre ledet.
Ynkryggens position.
Han flyttar fram trupperna i tät formation
för att övermanna fienden.
Det är romarnas sätt.
Vi ska lära dem vårt.
Retirera till templet!
Fulco!
- De är för många! - Sätt fart!
Praetor! Rebellerna drar sig tillbaka.
Ett, två, tre. Till attack!
Nu!
Det är inte dig jag söker.
Lägg ner era vapen!
Sätt fart!
- Nu har vi stål. - Ja!
Samla in deras vapen.
Ja!
Varinius.
Jag står i blodsskuld till dig för Acer och Rhaskos.
Vi ska inkräva den när vi har fått vårt svar.
Var är Glaber?
Spartacus!
På signal!
Tänd!
Fram!
På signal!
Avfyra!
På signal!
Tänd!
Avfyra!
En gång till!
Vi måste dra oss tillbaka!
Retirera! In i tunneln!
Skynda er!
Crixus!
Spring! Vi kommer efter!
Oenomaus!
Fort!
Agron!
Sätt fart!
Spring!
- Sätt fart! - Fort!
Spring!
Fortsätt!
Nej, de är för många.
Stigen på berget! Skynda er!
Det finns ingen annan stig. Vi blir avskurna.
Vi har inget val. Vi måste härifrån!
Fort!
Spartacus.
Skynda er!
Den här vägen!
Finns det ingen annan väg upp på berget?
Nej, bara den smala stigen där de flydde.
Många av våra män dödades när de följde efter dem.
Ett dåraktigt försök.
Så länge de är på berget har vi tappat vårt övertag.
Du tänker väl inte låta dem fly?
Nej.
Jag tänker tvinga dem att äta jord och sten.
När hungern och galenskapen driver dem från sitt gömställe
ska vi döda dem alla.